Pot să te întreb ceva?
Nu promit că o să răspund.
Exact la asta mă refeream.
Ai voie să vorbești pe drum?
Mă gândeam că ar putea exista reguli.
Să mă exprim astfel,
foarte puțini merg până la capăt fără să rostească un cuvânt.
Oamenii sunt comple?i?i de o nevoie bizară și bruscă
de a se destăinui în aceste călătorii.
Nu tot ce mi se spune poate fi considerat
de o elocvență ieșită din comun.
Continuă cu voioșie, doar să nu crezi că îmi vei spune ceva
ce nu am mai auzit până acum.
Îmi voi împărți povestea în cinci întâmplari aleatorii,
pe o perioadă de 12 ani.
Sunt aici cu cricul ăsta.
Porcăria nu funcționează.
Ai un cric pe care l-aș putea împrumuta?
Nu, îmi pare rău.
- Nu? - Nu.
Ciudat, credeam că oricine are un cric.
Eu nu am.
Te poți uita la mașina mea?
Nu e cazul sa mă uit la mașina ta.
Problema cu cricul tău este că e rupt.
Aici.
Ce ar trebui să facă o persoană ca mine?
Bănuiesc că aș putea merge până la atelierul lui Sonny
să apelez asistența rutieră.
Sunt cam 8 km de aici.
- Ce fel de atelier este? - Sonny e fierar, unul foarte bun.
Poate va repara Sonny cricul.
Ar trebui să discuți cu Sonny despre asta.
Te pot convinge să mă duci acolo?
Te rog?
A fost o greșeală.
Greșeală?
Să mă urc în mașină cu tine.
Ce spuneau mamele despre urcatul în mașini cu străini?
N-aș avea de unde să știu ce a spus mama ta.
Ai putea foarte bine să fii un criminal în serie.
Îmi pare rău, dar cumva arăți ca unul.
Vrei să te duc înapoi la mașină?
Nu, nu. Pot avea grijă de mine.
Îmi pare rău, ai fost ofensat de faptul că te-am numit criminal în serie?
Nu.
Nu este de nici o importan?a pentru mine.
Poate este doar duba.
Este genul în care cineva s-ar aștepta să fie răpit
sau în care se transportă cadavre.
Dacă ai fi fost un criminal în serie, cel mai ușor lucru ar fi fost
să-mi îngropi corpul înapoi acolo lângă acei copaci.
Dar ar trebui să-ți amintești să sapi 2 metri ca să nu mă dezgroape vulpile.
Ce aș face?
Ce aș face ca să nu scapi basma curată?
Bineînțeles, te-aș lovi peste cap cu cricul.
Un cric de genul ăsta ar face ceva daune, nu crezi?
Nu sunt medic legist.
Ar face destul de multe pagube.
Nu uita asta. Baftă cu Sonny.
Ți-aș cere prea mult dacă te-aș ruga să mă duci înapoi?
Dacă acest Sonny este la fel de rapid cum spui că este?
Sunt sigur că Sonny este capabil să te ducă înapoi la...
Cum ți-am spus înainte, nu-mi place să merg cu străini.
Sunt la fel de străin precum Sonny.
Ne înțelegem foarte bine. Merg să discut cu Sonny, doar un moment.
Sonny.
Salut, Jack.
Cum merge?
Lucram la tractorul lui Miller, dar doamna asta e destul de persistentă.
Nu mai spune.
Mare greșeală.
Motivul pentru care criminalii pot umbla liberi în țara noastră
este că nu exista nici o legătură între ei și victimele lor.
Deci, ai făcut o greșeală mare lăsându-l pe Sonny să ne vadă împreună.
Serios, am lucruri mult mai imporante de făcut cu viața mea
decât să mă prostesc cu porcăria asta.
Spuneai că e foarte bun.
Sunt sigur că Sonny doar a fost distras de pălăvrăgeala ta blestemată.
Trebuie să plec, am o întâlnire.
Întâlnire, ce întâlnire?
Nu este treaba ta, nu-i așa?
Doar nu o să mă lași aici.
De fapt, da, cam la asta mă gândeam.
Sunt sigur că o să mai fie un alt criminal în trecere
care să te poată duce înapoi la Sonny.
Asta dacă nu ia decizia să te ucidă mai întâi.
Nici dacă te-aș implora să mă duci înapoi?
Pentru ultima oară?
Te rog frumos.
Retrag tot ce am spus mai devreme, despre cum arăți ca un criminal în serie.
Nu, nu, nu ai dispoziția pentru un lucru de genul ăsta.
Ești mult prea bleg pentru a omorî pe cineva.
Ești un om periculos, ai pocnit-o cu cricul, nu-i așa?
Pe bune, am auzit de mai multe crime decât pot număra.
Și apropo, ce are de-a face omul ăsta ridicol cu toate astea?
Este Glenn Gould.
Unul din cei mai mari pianiști ai vremurilor noastre.
Reprezintă arta.
Deci, un cric în fața unei femei clar insuportabile a fost mare artă.
Asta ar trebui să înțeleg de aici?
Dragă domnule Verge, dă-mi te rog ocazia
să vin cu completări suplimentare asupra poveștii cu cricul.
Deseori, vechile catedrale au opere de artă sublime ascunse
în cele mai întunecate colțuri, doar pentru ochii lui Dumnezeu.
Sau oricum vrea cineva să îl numească pe marele arhitect din spatele a tot.
Același lucru este valabil și pentru crimă.
Când spunem catedrale, înainte de toate, admirăm clădirile gotice.
Aici, elegantele arce ascuțite au înlocuit vechile arce rotunjite.
Arta inginerească este în primul rând despre statică
adică despre cum lucrurile rămân în picioare, în ciuda
diverselor forțe care acționează asupra claridilor.
În acest mod, arcul ascuțit a creat posibilitatea construirii
pe o înălțime mult mai mare, cu mai multă lumină,
dar cel mai important, utilizând mai puțin material.
Deseori spun că materialul face toată treaba.
Cu alte cuvinte, are un fel de voință proprie
și prin urmarirea ei, rezultatul va fi cel mai rafinat.
Deci materialul a fost cricul și a sărit în fața femeii pe cont propriu.
Arta înseamnă multe lucruri.
Foarte convenabil și neobișnuit în grămada de scuze jalnice.
Toate astea nu prezintă niciun interes, asta dacă nu cumva ești inginer.
Sunt inginer.
Mama credea că a fi inginer era o decizie mai viabilă financiar,
dar visul meu măreț era să devin arhitect.
Puțin înaintea doamnei cu cricul, am cumpărat o parcelă de pământ
și de atunci am fost propriul meu dezvoltator
datorită unei moșteniri substanțiale.
Nimeni nu mă putea împiedica de la a elabora
propriile mele planuri pentru propria mea casă.
Inginer sau arhitect,
eu văd un pacient TOC în plină floare. (Tulburare Obsesiv Compulsiva)
Ordnungszwang Jack
ca să folosesc un cuvânt nemțesc bun.
În orice caz, este adevărat că am avut compulsii când eram mic.
Am fost complet isteric în legătură cu curățenia
și nu puteam părăsi o cameră care nu era perfect îngrijită și curată.
Un standard greu de menținut în camera frigorifică.
Camera frigorifică?
Camera frigorifică de pe Strada Prospect.
Semnul a fost rupt dintotdeauna
deci nimeni nu știa care era numele străzii.
Am cumpărat pizzele de la fostul proprietar al camerei.
Susținea că a fost o afacere grozavă, dar bineînțeles că nu am reușit să le vând
așa că totul a devenit prea mult pentru mine.
Am mâncat doar câteva din pizzele alea de rahat.
Pizza, pizza!
Era o ușă către o altă cameră, pe care niciodată nu am deschis-o.
Un nevrotic nenorocit chinuit de compulsii obsesive
și de un vis jalnic pentru ceva măreț.
Cum rămânea cu poliția?
Îmi imaginez că începuseră să apară destul de des.
Nu. Spune-i noroc, dacă vrei.
Am încercat să-i ascund mașina...
...dar spre marea mea iritare
încă o puteai zări din strada principală.
Fără să realizez, locul în care îi lăsasem mașina a fost o sclipire de geniu.
Micul pârâu stabilește granița statului
și poliția locală nu poate vedea dincolo de graniță.
Nu este jurisdicția lor.
Deci nu am fost anchetat de către poliție.
Și că veni vorba, nici măcar nu știu dacă Sonny
le-a spus ceva despre mine.
Ne-am întâlnit de câteva ori de atunci
dar nu am vorbit deloc despre asta.
Imediat.
Bună ziua.
Cine sunteți?
Poliția.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nu, nu.
Din fericire nu s-a întâmplat nimic până acum.
Înțeleg că vă place să faceți cumpărături la magazinul lui Carlson.
De ce? S-a întâmplat ceva la Carlson?
Nu. Totuși am vrea să prevenim...
producerea de evenimente întreprinderilor din vecinătate, precum...
magazinul lui Carlson.
Pot să intru?
Aș vrea să văd o insignă de poliție.
Și eu aș vrea.
Din păcate, astăzi o să fie mică problemă.
Îmi dau seama după expresia dumneavoastră
că socotiți că fiind un lucru rău că nu am insigna cu mine.
Sunt aici să vă spun că este un lucru benefic...
...pentru departamentul de poliție și nu o să vă mint,
întâmplarea face ca acest lucru să fie benefic și pentru mine, personal.
Insigna mea...
este...la argintar.
Da, este la arginar. O lustruiesc și...
...i se mai adăugă câteva citate.
Am fost promovat.
- Bine... - Da.
Și acum sunteți... Ce sunteți acum?
Ce rang aveți acum?
Nu avem voie să discutăm despre asta.
Aceste informații sunt considerate confidențiale.
Totuși, se poate spune că...
este o urcare considerabilă pe scara carierei.
- Acum pot să...? - Nu.
Nu fără o insignă.
Bravo, bravo. Excelent.
Exact tipul de răspuns pe care dorim să-l auzim.
Când spuneți nu, îmi faceți ziua frumoasă.
Bineînțeles că toată lumea vorbește despre securitate,
dar ce face lumea în legătură cu acest subiect?
Nu, este răspunsul corect.
Într-adevăr este răspunsul corect.
Normal că nu veți permite accesul cuiva în casa dumneavoastră
doar pentru că spune: "Sunt un ofițer de poliție."
Nu, nu. Nu faceți asta.
Nu.
Așteptați până vi se arată...
- Insigna. - Da, insigna.
- Corect.
Pot să vă adresez o întrebare oarecum personală?
Când anume v-ați pierdut soțul?
Au trecut puțin peste 6 luni de când soțul meu a decedat.
Unde vreți să ajungeți cu asta?
Mă gândesc la pensia dumneavoastră.
Pariez că cu un singur apel către unul din colegii mei
de la sediul central, aș putea să vă obțin
o creștere considerabilă a pensiei.
Pariez că aș putea să dublez suma pe care o primiți acum.
Stați puțin.
Îmi puteți dubla pensia apelând oameni de la poli?ie?
Iertați-mă...
V-am păcălit un pic.
De fapt, actualmente nu sunt ofițer de poliție.
- Poftim? - Sunt broker de asigurări, doamnă.
Toată povestea pe care v-am spus-o în legătură cu insigna,
am fost rugați s-o spunem de către autorități,
pentru statistică, sau ceva de genul.
- Bună, Glenn. - Bună, Claire.
- E prietenul meu, Glenn. - Glenn. Da, un tip grozav.
- Îl știți pe Glenn? - Bineînțeles.
Sunteți interesată de creșterea asta, de bani?
Dacă o puteți dubla.
Nu va dura mai mult de câteva minute din timpul dumneavoastră.
În regulă, pute?i intra.
Ușa asta lipește.
Ce s-ar putea întâmpla atâta timp cât îmi pute?i dubla pensia.
La naiba.
Ceva în neregulă?
Este foarte umilitor.
Să fiu forțat să stau acolo, expus.
De nenumărate ori să fiu pus în situațiile astea
Nu știu de ce.
Îmi pare rău... Doar încercam...
Știți cât de umilitor este?
Sunt pus constant în situații de genul ăsta.
Nu este corect.
Credeți că e corect?
Nu.
Vreți o ceașcă de ceai?
Nu vă faceți griji.
Unde naiba crezi că fugi?
Pune-o sub cap.
Îmi pare rău.
Îmi pare atât de rău.
Ce pot face ca să fie iarăși bine?
Ce pot face? Cum te pot ajuta?
Ce pot face ca să fie mai bine?
- Vorbește cu mine. - Nu pot...
- Nu poți să vorbești? - Nu pot...
Două secunde.
Am ceva ce cred că o să-ți placă.
Îți plac gogoșile?
Uite...
Uite aici...
Da, mușețel.
E bun pentru tine.
Iisuse...
Un criminal cu TOC.
E aproape ridicol, dar atât de păgubos pentru tine, Jack.
Și cu compulsii de curățenie, pe deasupra.
La naiba.
Vă rog să coborâți din mașină.
Vă deranjează dacă arunc o privire în dubă?
- Aș fi personajul negativ dacă aș refuza. - În regulă, deschideti-o, vă rog.
Mă iertați, dar a fost o intrare prin efracție
în josul străzii de curând.
Aș vrea să vă adresez câteva întrebări
legate de orice ați fi putut auzi sau vedea.
Glenn a spus că ați vizitat-o pe Claire.
Mă iertați, ați spus ceva despre o intrare prin efracție?
Din păcate, cred că aveți o problemă mult mai serioasă.
Claire a dispărut.
Claire Miller a dispărut?
Da, am stat aici două ore în dubă așteptând-o.
Am contactat-o pe Claire, pentru că răposatul ei soț mi-a fost prieten.
Am lucrat împreună câțiva ani la calea ferată.
Sunt colecționar. Da, colecționez.
Colecționez Trax. Ediții vechi de Trax.
Este o publicație deținută de rețeaua feroviară.
Jerry...
Știu cu siguranță că și el era abonat și pasionat ca și mine.
Claire a spus că intră și verifică dacă poate face rost
de câteva ediții vechi pentru mine.
Nu m-a invitat înăuntru.
Mai bine să fii precaut când apare un aiurit ca mine, nu?
Da.
Am ciocănit de câteva ori și nu a răspuns.
O să vă rog să rămâneți aici. O să arunc o privire.
Claire, sunt Ed.
- Poate că e ușa descuiată. - Poftim?
Sau poate că nu.
Clare, ești înăuntru?
Claire?
- Este sus? - Nu, nu este sus.
Poate a ieșit prin spate.
Cred că aș fi observat asta.
Este foarte ciudat.
Dacă mă întrebați pe mine, aș spune că este nevoie de o anchetă amănunțită.
Nu vă întreb.
Trebuie să adaug că am auzit niște zgomote venind din sufragerie
- Zgomote? - Da, niște zgomote.
Nu pot fi sigur, dar sunau aproape...
ca un fel de încăierare.
Încăierare?
Nu, nu. Puneți obiectul jos, acum.
Acest gen de investigație este pentru poliție.
În regulă.
O să vă rog să părăsiți casa.
- Pardon? - Acum, domnule.
În regulă.
Voi face asta, dar protestez.
Cred că observațiile mele pot fi utile într-o anchetă.
Ca un cetățean plătitor de taxe, cineva care este informat de drepturile mele.
Poftim?
Domnule ofițer, vă rog să mă lăsați să termin.
Încerc doar să fiu de ajutor.
Aveți un minut la dispoziție.
Aș vrea să fac o recomandare. Este dreptul meu.
Această cameră trebuie verificată impecabil.
Cu o lupă, dacă mă înțelege?i.
- Ieșiți afară. - O zi bună, domnule ofițer.
- Ieșiți afară.
Nu cumva polițiștii din povestea ta par extrem de naivi?
Asta e ideea?
Nu, dar vine acum. Ideea.
De-abia aștept.
Ploaia nemaipomenită!
A curățat lunga urmă lasata de evadarea mea.
Nu mă consider un om cu o credință decisivă.
Ceea ce, bineînțeles, este un lucru total nepotrivit de spus,
considerând situația actuală.
Dar trebuie să admit ca,
am întâmpinat ploaia, cea mai feroce dintre cele ce le-am văzut,
ca pe un fel de binecuvântare.
Și crima, ca pe un fel de eliberare.
Simțeam că sunt protejat de ceva ceresc.
Și în realitate ești un diavol înfricoșător și pervers.
Ai înțeles, sau mai bine zis, ai acceptat conexiunea cu personalitatea ta?
Că erai defapt un psihopat?
Nu sunt prost.
Destul de neobișnuit. Psihopatul nu-și va accepta niciodată diagnosticul.
Dar eu am făcut-o!
De exemplu, lipsa de empatie a psihopatului.
M-am străduit să simulez empatia...
ca să mă pot ascunde printre mase.
Zâmbește.
Dezamăgit.
Foarte dezamăgit.
Și stuful?
Am fost un copil foarte sensibil,
profund înfricoșat de joacă.
De exemplu, de-a v-ați ascunselea.
Daca trebuia să mă ascund, alegeam să fug panicat într-un câmp de stuf.
Văd mai mult decât un copil speriat.
Văd un copil cu un scop misterios.
Decizia de a străbate stufărișul era o evadare,
dar și o invitație pentru urmăritor,
datorită căii libere lăsate de stuful rupt din urmă.
Exista vreun element de "vino și prinde-mă" în tine, copil fiind?
Sau mai degrabă, în tine, ca persoană?
Nu ai fost puțin dezamăgit de ploaia care a spălat urmele,
astfel încât să nu poți fi prins?
Mai degrabă am fost uimit.
Când mă gândesc la tot ce am făcut în viața mea,
fără ea, orice-ar fi fost, ar fi rezultat o pedeapsă.
Îmi plăcea când oamenii din sat tăiau pajiștile cu coasele.
Pe atunci se vorbea despre suflul pajiștii.
Toată lumea lucrând în ritm
expirând când secerau și inspirând când trăgeau coasa.
Era ca și cum pajiștea traia pe deplin în conștiința mea
când îi ascultam suflul.
Încetează.
Oprește-te.
Oprește-te!
Experiența m-a învățat cum să strangulez corect și suficient de mult.
Bravo, Jack! Cu siguranță ești inteligent și dur, ca toți ceilalți criminali.
Adevărul este că după alte câteva crime
am simțit o diminuare a tulburarii.
Am început să-mi asum mai multe riscuri.
De data asta eram complet nemulțumit de fotografii,
așa că am decis să fac altele.
La naiba!
Rahat!
M-a lovit ca un fulger pe un cer senin.
N-am putut rezista fără să dau peste bătrânică.
Mi-a făcut, deja îndrăznețul plan de a duce primul cadavru la locul crimei,
pentru a face mai multe fotografii inspirate,
mult mai periculos.
Acum aveam pe mâini un corp cu o hemoragie severă
și încă unul înghețat într-o poziție bizară.
La naiba!
Poți să îmi explici de ce trebuia să moară bătrânica?
Nu pot explica pe deplin, dar cred că pot să o descriu
ca pe frenezia pe care o simte o hermină într-un coteț.
Știi poeziile lui Blake...
despre miel și tigru?
Îl știu pe Blake superficial,
dar mi-e teamă că nu voi scăpa fără un ghid cuprinzător.
Dumnezeu a creat atât mielul cât și tigrul.
Mielul reprezintă inocența
iar tigrul reprezintă cruzimea.
Ambele părți sunt perfecte și necesare.
Tigrul trăiește cu sânge și crime
și omoară mielul.
Asta este natura artistului.
Îl citești pe Blake cum citește diavolul Biblia.
Până la urmă, bietul miel nu a cerut să moară
ca să devină cea mai măreață operă de artă.
Mielului i s-a acordat onoarea de a trăi pe vecie în artă,
iar arta este divină.
Dar totuși, aceeași dubă roșie, acum însângerată.
Cumva neglijent, aș spune, dacă nu vrei să fii descoperit.
Exact gândurile mele, dar nu am avut tăria s-o schimb
și în plus, totul încă mergea extrem de bine.
Câteodată cea mai bună ascunzătoare este să nu te ascunzi deloc.
După cum am spus, tulburarea este în descreștere...
așa că mi-am asumat voit riscuri și nu am îndepărtat sângele
nici din dormitor, nici din mașină.
Efectiv a fost eliberator să ajung în acel punct.
S-a dovedit că bătrânica care a fost un biet accident
a adăugat o notă de umor aranjamentelor mele fotografice.
Am fost foarte satisfăcut de rezultat.
Sofisticat.
Domnul Sofisticat? Bineînțeles!
Narcisismul tău nu are limite.
Am trimis fotografiile la ziarul local
care de obicei se distinge prin articole
despre porți dispărute, ca să nu zic, furate.
Deci i-ar putea fi mai bine cu o poveste mai îndrăzneață.
Pentru mine totuși, ce era senzațional la lucrul cu fotografia, nu era imaginea,
ci negativul.
Când aveam 10 ani, am descoperit că prin negativ poți vedea
adevărata calitate demonică a luminii.
Lumina întunecată.
Cum rămâne cu căința, Jack?
Cei cu care am de a face tind să se căiască în continuu.
Nu mă voi căi, indiferent cât de mult vom avea de mers.
Dar m-am gândit la ceva zilele trecute.
Imaginează-ți un om mergând sub felinare.
Chiar sub lumină, umbra lui este cea mai densă, dar și cea mai mică.
Când se mișcă, umbră se mărește în fața lui.
Umbra devine din ce în ce mai mare în timp ce se subțiază,
iar umbra din spatele lui de la următorul felinar apare
și devine din ce în ce mai scurtă, până când ajunge la densitatea finală
având în vedere că omul stă fix sub lumină.
Să zicem că omul care stă sub primul felinar sunt eu
după ce am comis o crimă.
Mă simt puternic și mulțumit.
Încep să merg și umbra din fată crește precum plăcerea mea
dar în același timp durerea e pe drum,
reprezentată de umbra din spatele meu de la următorul felinar.
La punctul mijlociu dintre felinare,
durerea e atât de mare, încât depășește plăcerea.
Cu fiecare pas în față, plăcerea se dizolvă
și durerea se intensifică în urma mea.
În final, durerea este atât de intensă,
încât trebuie să acționez, așa că atunci când sunt în punctul
cu următorul felinar în zenit,
voi ucide din nou.
Știu că îți dorești să fii special, Jack,
dar să recunoaștem, ilustrația asta poate fi folosită
pentru povestea oricărui dependent.
Alcoolicul golește sticla în zenit etc.
Dar cum rămâne cu familia?
Înțeleg că ocupația ta nu a lăsat loc pentru familie în viața ta.
Nu, de ce?
Se poate ca, în ciuda a tot, speculând despre asta, să apara
o urma mică de sentiment uman.
De exemplu, o variație a ceea ce noi, cei mai puțini lumina?i, numim nevoie.
Nevoie? Pentru că nu am avut familie?
Nu, nu pot spune că a aparut.
Dar conceptul de familie a inspirat una din cele mai mărețe lucrări.
Șepci pentru toată lumea. Păstrați-vă șepcile pe cap tot timpul.
- Mulțumim. - Proceduri de siguranță.
Mergem acolo sus, mamă?
Normal că o să mergem sus.
Zâmbește, morocănosule. O să fie distractiv.
Nu cred.
De dragul tău am venit până aici.
Ți-am spus că nu voiam să merg.
Vreți să vedeți armele?
Asta, George, este o carabină.
Carabina asta poate să nimerească ținta
la o distanță de câteva sute de metri.
Și să omoare animale mari.
Ai omorât vreun animal mare?
Da, am făcut-o.
Dar nu e ceva de care sunt mândru.
Dacă aș omorî niște animale mari, aș fi mândru de asta.
Cred că asta e diferența dintre noi doi, Georgie.
Asta este o pușcă.
Este ceea ce se numește armă cu țeava lisa.
Nu e la fel de precisă precum carabina,
dar mai eficientă,
când animalul este aproape și e în mișcare.
Poți să o atingi dacă vrei.
Pot?
Da.
Mergem la vânătoare?
Nu.
Vânătoarea este un lucru foarte neplăcut.
Obișnuiam să vânez destul de mult, dar m-am oprit.
De ce?
Ca să fiu sincer, găsesc vânătoarea ca fiind dezagreabilă.
De exemplu, dacă aș vrea să împușc o parte din corbii din copacul acela,
am vorbi despre "reformare", ceea ce înseamnă că vreau să determin
căror animale le voi permite să trăiască în pădurea mea.
Corbii nu au valoare ca și pradă
dar pot fi reformați, pentru că sunt văzuți ca o amenințare
pentru animalele pe care vreau să le cresc.
"Reformare" este, de asemenea, și un cuvânt neplăcut.
Are o nuanță de purificare etnică.
Gestul bolnav și deplasat de a vâna
a fost ritualizat într-o măsură tulburătoare.
"Goana", spre exemplu,
unde un rând de hăitași sperie de moarte întreaga pădure.
Ca să nu mai vorbim despre parada trofeelor
practicată în principal în Europa la sfârșitul vânătorii, ca o insultă finală
în care fiecare specie are locul ei tradițional.
Vrem să urcăm în turn, mamă.
George, așteaptă.
Mergem sus.
George, vrei să tragi?
Eu țintesc...
...tu apeși trăgaciul.
Foc!
Excelent!
Ca să dobori un animal de dimensiunea asta
trebuie să te asiguri că-l nimerești în zonele vitale,
cam aici, în zona plămânilor.
După cum vedeți, acesta a fost lovit aici, în sfertul posterior.
Un animal poate strabate o distanță mare cu o rană precum aceasta.
De aceea un vânător bun ar trebui să aibă un copoi de Hanovra
care este antrenat să urmărească urmele de sânge
ca să poți depista animalul și să sfârșești treaba.
Schweiss, ăsta e cuvântul pe care îl folosim pentru urme de sânge.
Felicitări, tinere Georgie, ai nimerit animalul.
Deci ți-ai găsit o familie?
Da, așa-mi place și mie să văd asta.
E mult mai ușor cu animale.
La ce te referi?
Ordinea este importantă.
De obicei, femela aleargă în față cu căprioarele mari
lăsându-i în spate pe cei mici.
De obicei ai trage în căprioare începând cu cea din spate
bazându-te pe faptul că cele două mai bătrâne pot supraviețui
fără cea tânără
în timp ce, dacă împuști mama întâi
și nu-i nimerești pe ceilalți
celelalte căprioare cel mai probabil n-ar supraviețui.
În acest fel, întâi împuști căprioara cea mai mare
și mama la sfârșit.
Stai jos!
Oprește-te! George!
George!
Familia mea se deplasa în ordinea greșită.
Întotdeauna am luat foarte în serios etica regulilor la vânătoare.
În această privință, mă consider un gentilom.
Un gentilom, pe bune?
Sau chiar un domn Sofisticat?
Nu! Nu!
Nu!
Se pare că George nu prea are poftă de mâncare.
Poate vrea o bucată din plăcintă
Când eram copil, nu primeam suficientă plăcintă.
De ce nu faci cum îți spun...
și să-i dai mezinului o bucățică de plăcintă?
De parcă nu am nimic de spus în această privință.
Trebuia să fie un picnic plăcut.
A fost o zi bună.
O zi excelentă.
Ai un număr preferat?
Orice număr.
Oricine are un număr preferat.
Doisprezece.
Excelent număr.
Foarte bun număr într-adevăr.
Picnic-ul s-a terminat.
Poți să mergi inaite.
Am eu grijă de copii.
Unu.
Doi.
Trei.
Patru.
Cinci.
Șase.
Șapte.
Opt.
Noua.
Zece.
Unsprezece.
Doisprezece.
Schweiss.
Exact.
Te aștepți la laude sau aplauze?
Îmi pare rău că ești atât de critic, Verge.
Nu te uita la fapte, uită-te la lucrări.
Toată noțiunea de trofee.
Nu. Nu, nu!
Încerci încontinuu să mă manipulezi.
?i cu copii, cel mai sensibil subiect dintre toate
Și eu sunt sensibil, Verge.
Nu pot dormi pe un cearșaf care are cea mai mică cută.
Vânătoarea, până la urmă, este o metaforă pentru dragoste.
Și asta e slăbiciunea ta, Jack.
S-au întâmplat atât de multe zilele astea,
să le numim semne în Soare și în Luna,
care mi-au cerut prezența pentru încă o operă de artă
și mi-au stârnit agresiunea.
Prima oară, eclipsa.
Apoi erupția vulcanică a muntelui St. Helens
pe care o puteam vedea de pe parcela mea.
Tocmai ce luasem decizia că utilizarea blocurilor de ciment
a fost total eronată.
Așa că am decis să schimb materialul.
Materialul divin.
Dragostea, Jack.
Și dragostea este o artă.
Să nu mai vorbesc despre intimitate.
"Omul de Gheață" întotdeauna inhala ultima respirație a victimelor sale.
Jack!
- Verge? - Sunt aici, Jack.
Nu mă simt atât de bine, Verge.
Am un gust acru în gură.
Vrei să-ți arăt drumul către următorul bar de whisky?
Simți gust de acid.
Apare la adâncimea asta.
Mi-e teamă că va trebui să te obișnuiești cu el.
L-am pus pe Morocănos în anticameră...
și l-am lăsat acolo, până a dispărut rigor mortis.
Aveam un plan cu micul Morocănos.
La ce te referi?
Cei care sunt foarte pricepuți la taxidermie
pot face animalele să pară vii
schimbându-le expresiile și pozițiile
ca să pară totul o mică scenetă.
Am descoperit că dacă lucrăm în jurul rigor mortis
și lucram înainte ca corpul să înghețe,
puteam să manipulez expresiile
și pozițiile cu sârmă, ace, bandă adezivă
și chestii similare.
Și după ce înghețau, scoteam tot și obțineam un om aproape credibil.
Morocănosul nu mai era morocănos.
Asta urmăreai tu?
O ființă umană credibilă?
Fără să devin prea siropos, se poate spune
că exact asta este o reminiscență
a unei dorințe de iubire?
Am avut o relație.
De unde a apărut cârja, Jack?
Nu te-ai rănit, nu?
Un truc foarte util dacă vrei să pari inofensiv.
În general, dacă ai un bagaj și o cârjă
oamenii vor sări să te ajute
și apoi îi obligi cu o armă să se urce în mașină.
Ce legătură are asta cu dragostea?
Am avut sentimente puternice pentru ea,
mult mai puternice decât ar trebui să aibă un psihopat.
Zâmbește.
Hei.
Vorbește cu mine.
Nu pot.
Urăsc felul în care mă privești.
Felul în care te privesc?
În regulă.
Îmi poți spune ce este în mintea ta acum?
Nu știu unde te-am adus.
Încerci să mă părăsești?
Am impresia că încerci să mă părăsești.
Nu o să te părăsesc.
Sunt chiar aici.
Simți asta?
Sunt chiar aici, la capătul liniei.
Închide puțin.
- Alo. - Cu cine vorbesc?
Știi cu cine vorbești.
Știi că nu te-aș părăsi.
Ce zici?
Nu crezi că merităm ceva de băut?
Ba da.
Vin acolo imediat pentru cocktail-uri.
Simple?
Știi că nu-mi place când îmi spui Simple.
Mă cheamă Jacqueline.
Jacqueline?
Au avut oare Dl. și Dna. Simple o imaginație atât de bogată?
Jacqueline... Pe pariu că au scos numele
dintr-un rebus din "The New York Times".
Pentru mine, numele tău este simplu, Simple.
Hei, ai sâni mișto.
De ce ești tot timpul atât de grosolan?
Ce...
Asta înseamnă să fii grosolan?
Nu cred că am fost grosolan.
Ai descoperit care este diferența dintre lei și tigri?
Tigri au dungi.
Unde locuiesc?
Africa?
Și diferența dintre un arhitect și un inginer?
Arhitectul desenează case?
Și un inginer?
Tot case desenează?
Asta numești tu diferen?a?
Un inginer citește muzica, un arhitect o cântă
dacă asta e ceva ce creierul tău limitat poate procesa.
De ce ești întotdeauna așa de dur?
Nu sunt complet proastă.
Depinde cum rahat definești "complet".
Putem să discutăm despre ceva normal?
- Precum... - Precum?
Ce faci, ceva de genul ăsta?
Informații legate de ce fac.
În termeni simpli pe care o prostănacă le poate înțelege.
Așa-i, Simple?
Da.
Ucid.
În regulă.
Am ucis 60 de oameni.
Sunt un criminal în serie, Simple.
Ești ciudat.
Sunt ciudat?
De ce? Pentru că spun că am omorât 61 de oameni?
Ai spus 60 mai înainte.
Dacă nu ai fi la fel de cretină precum o clanță
ai fi învățată cu termenul "actualizat".
Doar pentru că numărul era 60 acum o oră
nu înseamnă că nu poate deveni ușor
61 în câteva minute.
Nu sunt cretină ca o clanță.
Poate nu am citit atâtea cărți ca tine.
Simple, te rog.
Ești proastă ca noaptea.
Nu vrei să fii drăguță și să-mi aduci un marker?
Îmi aduci un marker?
Roșu sau negru?
Nu contează.
Ești al naibii de ciudat.
- Domnule polițist. - Da.
Prietenul meu este extrem de ciudat.
Spune că a omorât 60 de oameni
sau chiar 61.
Ați consumat alcool?
Da.
Opriți-vă.
Absolut tot ce a spus femeia asta este adevărat.
Am ucis 60 de oameni!
Șaizeci de oameni!
Sunt un criminal în serie.
Vă rog să mă ajutați.
Am avut un comportament oribil...
cu femeia de aici...
cu domnișoara Jacqueline.
Domnișoară, ești drăguță să-ți iei prietenul de aici
și să-l bagi înapoi în casă?
Nu vă pot ordona să nu mai beți,
dar v-o recomand.
Nu pot să mă revanșez față de tine.
Nu voi putea niciodată să mă revanșez față de tine.
Mă poți ierta?
Da.
Te iert.
Haide. Să mergem înăuntru.
Ai nevoie de pastile.
Am un prieten care are pastile bune.
Pleci?
Vreau să merg să iau niște pastile.
Ai cumva...cheile mele?
Nu o să iau niște pastile la întâmplare.
Cred că merit mai mult de atât.
O să țin eu cheile.
Ai un obicei prost să te duci afară când ne simțim bine.
Nu?
Mergi fără cârjă.
Și nici nu ai folosit-o afară.
Ești Dl. Sofisticat, nu?
Dacă simți nevoia să țipi...
cred că ar trebui să o faci.
Asta numești tu tipat?
Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Da, ajutor!
E un criminal în clădire!
E Dl. Sofisticat!
Ajutor!
Auzi?
Auzi ceva?
Auzi pe cineva care se grăbește să te ajute?
Ai niște vecini...
Vrei să încerci la fereastră?
Vreau cheile.
Ajutor!
Ajutați-mă!
Vă rog, ajutați-mă!
Poate mă înșel...
dar din câte îmi dau seama
nici măcar o lumină nu s-a aprins
în vreun apartament sau pe casa scării.
Știi de ce?
Pentru că în orașul ăsta blestemat...
în țara asta blestemată...
în lumea asta blestemată, nimeni nu vrea să ajute!
Poți să țipi...
De acum până la Ajunul Crăciunului.
Singurul răspuns pe care-l vei primi
este liniștea asurzitoare pe care o auzi acum.
Nu putem vorbi?
Există un moment pentru vorbă
și un moment pentru liniște.
Deschide gura.
Deschide gura!
În regulă, Simple.
Pardon, domnișoara Jacqueline.
A venit momentul...
să alegi un cuțit.
Tot ce trebuie să faci este să dai din cap.
Nu?
Ce zici de asta?
Nici asta nu-ți place?
Bine.
Ce zici de ăsta?
O alegere interesantă, Simple.
Știi...
ceva îl deranjează pe dl. Sofisticat...
destul de mult.
Probabil că mai interesant pentru el
decât pentru tine.
Dar ca să fiu sincer
se enervează destul de tare când se gândește la asta.
De ce este vina bărbatului întotdeauna?
Indiferent unde ai merge
e ca și cum ai fi un fel de inculpat rătăcitor.
Fără să fi rănit nici măcar o pisicuță.
Mă întristez când mă gândesc la asta.
Dacă cineva are nenorocul...
să se nască mascul...
atunci s-a născut și vinovat.
Gândește-te la nedreptatea din cazul ăsta.
Femeile sunt mereu victimele, nu?
Și bărbații, ei sunt mereu criminalii.
V-am mai spus, asta e proprietate privată.
Vă rog să plecați.
De nici toți caii regelui, nici toți caii lui,
n-o mai pot drege pe Simple.
De ce sunt atât de proaste?
Cine?
Toate femeile pe care le ucizi mi se par foarte proaste.
Am ucis și bărbați.
Dar vorbești numai despre femeile proaste,
asta dacă nu cumva crezi că toate femeile sunt proaste.
Poveștile pe care le-am spus au fost aleatorii, dar...
Te crezi superior femeilor și vrei să te lauzi?
Te incită, nu?
Nu, nu, dar e mai ușor cu femeile.
Nu fizic, doar că e mai ușor de lucrat cu ele.
Sunt mai cooperative.
Adică mai ușor de ucis.
Dacă vrei.
Dl. Sofisticat crede în teoria asta.
Deci, dl. Sofisticat este teoreticianul?
Îmi dau seama că te bucuri
când îți povestesc despre dl. Sofisticat.
"Deci Jack aude voci
care-i ordonă să facă diverse.
Jack trebuie să fie psihotic."
Detest diagnosticele care pot fi scrise.
Nu e corect, literele sunt clare.
Au grijă de noi și creează limite
între bine și rău, poartă și religia.
Religia a distrus rasa umană
pentru că Dumnezeu îi învață pe oameni să nege tigrii din ei
și ne transformă pe toți într-o mulțime de sclavi
prea rușinoși ca să recunoaștem.
Jack, ar fi trebuit să citești
literele potrivite în viața ta
dar nu ai vrut.
Colecția de cadavre era în mare parte înghețata
la scurt timp după moarte
totuși, cred că o parte din ele, din întâmplare
au ajuns, la un anumit grad de putrefacție
înainte să reușesc să le pun pe gheață.
Poți să-mi spui dacă putrefacția este bună sau rea?
Majoritatea oamenilor ar spune că este o descompunere naturală,
care în fond este o reacție a materiei,
care la rândul ei este baza vieții pe Pământ.
Prin urmare, nu este nici bine, nici rău
ca un om să fie perceput ca fiind în viață
dacă ar fi să descrii calitățile acelei persoane
și să identifici obiectivul absolut al acelei persoane.
Dar în cazul ăsta dl. Sofisticat e de cu totul altă părere.
El susține că obiectivul ființei umane nu este înainte de moarte, ci după.
Reduci tot ce e uman la materie. Făcând asta, viața dispare, și cu ea și arta
pe care o apreciezi atât de mult.
Verge, ești un bătrân amar.
Omori arta impunând principiile tale de viață
pe care vreau s-o eliberez,
pentru că arta este incomensurabil mai vastă
decât vom putea vreodată să înțelegem.
Pot să ilustrez?
Nu am cum să evit asta, nu-i așa?
Nu știu exact ce se petrece în procesul de degradare al corpului,
dar știu câte ceva despre vinurile dulci.
Pentru a obține cea mai sublimă dulceață,
și cele mai mărețe vinuri, natura ne-a furnizat diverse metode.
Cele mai comune trei forme de descompunere sunt:
înghețarea...
deshidratarea...
și o ciupercă, cu un nume atractiv, "putregaiul nobil".
Prima metodă se folosește în Germania pentru a produce "Eiswein".
Metoda implică lăsarea strugurilor pe vița-de-vie, suficient
cât să fie expuși la gheață câteva nopți, înainte să fie presați.
Metoda crește simțitor conținutul de zahăr din vin.
Este foarte riscantă, pentru că strugurii trebuie să aibă anumite calități
astfel încât să poată face față procesului.
Pe deasupra, există incertitudinea legată de calitatea gheții după prima noapte.
A doua metodă se numește "Trockenbeeren"
în care strugurii sunt lăsați pe vită ca să se usuce până să devină stafide.
Ultima metodă, care de exemplu este esențială producției de Sauternes,
este un fel de mucegai care face strugurii foarte umflați
și să aibă un conținut foarte mare de zahăr.
Ce se poate spune despre cele trei procese
este ca descompunerea ridică strugurele la rang de artă.
Poți privi procesele din corpul uman după moarte în același mod.
Asta spui tu! Eu susțin în continuare că nu există artă fără dragoste.
Nu încape loc de discuții.
Tot ce spui despre struguri este doar metoda naturii de descompunere.
Dacă descompunerea este un fel de izbăvire
cum rămâne cu casa ta?
Pentru Dumnezeu, nu mă poți convinge
că ideea demolării primei tale case
a fost în vreun fel satisfăcătoare.
Vrei să spui că ai construit-o ca să o dărâmi?
Normal că nu a fost ideal și îmi pare rău s-o spun că s-a întâmplat
de nu mai puțin de trei ori,
să încep construcția și apoi să am îndoieli.
A fost dificil să creez casa la care am visat.
Materialul nu a făcut ce voiam să facă.
Casele pe care le desenasem aveau deja,
la prima vedere, ceva banal, ca să nu zic obișnuit.
Nu cumva numești asta epigonism?
Talentul tău a ajuns doar la tine, artistul tuturor timpurilor.
Când scriai, nu plănuiai distrugerea celei mai populare opera ale tale?
"Eneida" a fost o solicitare a puterii în care ideile ei au fost glorificate
până în punctul în care nu mai era artă.
Dar dacă glorificarea înjosește o operă...
de ce distrugerea sau glorificarea
nu pot face opusul și să creeze artă?
Albert Speer a inventat "Teoria Valorii Ruinelor"
examinând ruinele grecești și romane
și a construit clădiri folosind atât materiale slabe
cât și materiale durabile
astfel încât, în 1000 de ani să arate a ruine perfecte din punct de vedere estetic.
Care din fericire au fost sfărâmate în câțiva ani de la construcție.
Orgoliul este pedepsit de inamic, dacă pot folosi o expresie arhaică.
Un artist trebuie să fie cinic.
Să nu-i pese de bunăstarea oamenilor sau zeilor în arta lui.
Discuția despre valoarea ruinelor deschide un alt subiect.
Valoarea reperelor.
Stuka. Fără îndoială cel mai frumos avion din lume
care avea și o caracteristică sofisticată.
Sunt convins că știi despre ce vorbesc.
Nu, nu m-a interesat niciodată așa ceva,
dar spune-mi despre ce e vorba.
Stuka era un bombardier aerian.
Se spune că piloții leșinau pentu scurt timp, în timpul picajului.
Detaliile, te rog.
Fantastic.
Incomparabil.
Ascultă sunetul avionului când este în picaj.
Acel scrâșnet. Rezultatul unei proiectări defectuoase, dacă mă întrebi pe mine.
Proiectare defectuoasă, te rog.
Din contră, scrâșnetul era intrinsec.
Sirenele erau atașate de șasiul avionului,
și erau proiectate intenționat ca un act de război psihologic.
Nimeni, dintre cei care l-au auzit, nu va uita acel sunet.
Îngheța sângele în venele tuturor.
Cunoscut și ca trompeta lui Ierihon.
Sadic, dar în accepțiunea ta probabil o capodoperă.
Nu, mai mult decât o capodoperă.
Un reper.
Persoana sau persoanele, care au conceput avionul Stuka
și toate funcționalitățile sale au fost creatori de repere.
Vreau să spun că oricât de ezitantă ar fi lumea în a admite frumusețea decăderii
este la fel de ezitantă în a acorda credit celor...
Ba nu, în a ne acorda credit nouă
celor ce creăm adevărate repere pe planeta asta.
Suntem considerați răul suprem.
Toate reperele care au avut sau care vor avea
un impact asupra lumii
pentru mine reprezintă artă extravagantă.
Putregaiul nobil.
Oprește-te...Anticristule!
Nu țin minte să fi escortat vreodată
o persoană atât de profund depravată ca și tine, Jack.
De vreme ce pare că tânjești după exterminarea în masă
dă-mi voie să fac un scurt comentariu
despre lagărul din Buchenwald
care accentuează atitudinea mea vis-a-vis de artă și iubire.
În mijlocul acestui lagăr de concentrare era un copac.
Nu orice copac bătrân, ci un stejar.
Nu orice stejar, ci stejarul sub care Goethe,
s-a așezat în tinerețe și a scris cele mai importante lucruri pentru umanitate.
Goethe.
În cazul ăsta poți să vorbești despre capodopere și valoarea reperelor.
Personificarea umanismului, demnității, culturii și bunătății
era, în ironia sorții, prezența în mijlocul celei mai mari crime împotriva umanității.
Unii oameni afirmă că atrocitățile pe care le comitem
în ficțiunile noastre sunt dorințele lăuntrice
pe care nu le putem comite în civilizația noastră controlată.
Așa că sunt exprimate prin artă.
Eu nu sunt de acord.
Sunt de părere că Raiul și Iadul sunt unul și același loc.
Sufletul aparține Raiului, iar corpul Iadului.
Sufletul este rațiunea, iar corpul toate lucrurile periculoase,
ca de exemplu artă sau repere.
Permite-mi să închei cu o curiozitate.
Întotdeauna am considerat ridicol
când am auzit despre trofeul preferat al criminalilor.
Poftim, Jack.
Și totuși m-am lăsat tentat să nu arunc celalat sân al lui Simple,
dar l-am pregătit și l-am cusut.
Deasemenea un mic reper.
Mulțumesc, domnule.
Vrei să mori?
- Nu. - Atunci fă ce-ți spun.
Fă ce-ți spun!
Descuie-le.
Atunca cheile.
Întoarce-te.
Încătușează-te.
Încătușează-te!
Îngenunchează.
Am înghețat.
Unul dintre noi a leșinat mai devreme.
Murim de frig.
Murim.
Pe bune? "Am înghețat!"
Presupun că vă sunt dator cu o explicație.
În timpul celui de-al doilea Război Mondial pe frontul de Est
soldații germani aveau programe mari de executări,
dar duceau lipsă de muniție
așa că au experimentat executarea mai multor oameni
utilizând un singur glonț.
În semn de elogiu pentru ingenuitate...
voi efectua un mic experiment.
Voi folosi...
un glonț cu miez de plumb
care are capacitatea
de a trece prin fiecare din capetele voastre.
Așa ceva nu voi putea reuși folosind muniție de vânătoare.
Stați, stați, domnule.
E o neînțelegere, domnule.
- Aud des asta. - Nu, domnule.
Ce vreau să spun este că vă înșelați în legătură cu muniția.
Acela nu e un glonț cu miez de plumb.
Sunt militar și știu ce spun.
La naiba.
Ai dreptate! E un cartuș de vânătoare.
Cutia asta este etichetata complet greșit.
La naiba!
Iertați-mă, domnilor. Trebuie să ies un pic.
Îmi dau seama că nu este o situație ideală.
Nu muriți, ok?
Nu am mai țipat la tine, Al, dar sunt pe punctul de a o face.
Cum ți se pare că arată? Ce scrie acolo?
.30-06...
.30-06, corect.
Mai scrie că sunt cu miez de plumb,
iar când mă uit înăuntru...
Adu-mi o nenorocită de cutie, Al, și de data asta
asigură-te că înăuntru sunt gloanțe cu miez de plumb!
E prea mult să cer ca conținutul cutiei
să se potrivească cu eticheta?
Observ că aveți dreptate,
eticheta nu se potrivește...
cu conținutul.
Corect.
Ce nu observ...
este dacă...
cutia a fost cumpărată de aici.
Îmi cumpăr toate rahaturile de aici.
Am făcut-o timp de 20 de ani.
Vin aici aproape saptamânal.
Ce-i în neregulă cu tine, Al?
Îmi pare rău, trebuie să văd un bon fiscal.
- Bon fiscal? - Da.
Nu am nici un rahat de bon.
Nu-mi amintesc să fi primit vreun bon aici.
Acum mă grăbesc.
O să cumpăr o cutie nouă.
Dar asigură-te că conține gloanțe cu miez de plumb.
Pute?i să-mi arătați buletinul?
Nu face asta, Al.
Legea spune că trebuie să...
Ce zici de asta...
Nici o îndoială în legătură cu identitatea dvs...
Vinde-mi doar un glonț.
Pot să întreb...
de ce doar unul?
Nu este treaba ta.
- Îmi pare rău. - Da?
Fac treabă aici, pentru că nu pui întrebări tâmpite.
Îmi pare rău, Jack.
Oprește-te, Al. Mergi acasă, mănâncă un sandwich.
Ți-ai pierdut mințile, Al.
Îmi pare rău.
Du-te naibii, Al!
Al a luat-o razna de tot.
Am nevoie de un cartuș cu miez de plumb.
Ieri l-a vizitat poliția pe Al și apoi pe mine
cu girofare și sirene ca să te găsească.
S-a terminat, Jack.
Ce s-a terminat?
Știu ce ai făcut.
Ce am făcut?
Jaful.
Jaful?
Ar trebui să vă reveniți.
Nu am jefuit pe nimeni.
Este ridicol.
O să chem poliția, Jack.
Dă-mi arma.
Nu umblu cu arme la mine.
Asta e aiurea.
Așează-te, Jack.
S.P. aici.
Vreau să iau legătura cu Rob.
Când dai de el, spune-i să vină aici imediat.
L-am prins pe Jack.
Mă bucur că tu ești cel care m-a prins.
Probabil că nu știi asta...
dar te consider cel mai bun prieten.
Poate nu înseamnă mare lucru pentru tine,
dar ai însemnat mult pentru mine.
E plăcut să știi că totul s-a terminat.
Cineva trebuia să mă elibereze
și să mă oprească din a fura lucruri care nu-mi aparțin.
Acel cineva s-a nimerit să fi tu.
Îți amintești când ai doborât căprioara
pe care o urmărisem timp de 4 zile?
Era pe teritoriul meu, cu siguranță.
Nici o îndoiala.
Întotdeauna ai fost un țintaș bun.
Vrei să nu mai îndrepți arma spre mine?
Îmi rănești sentimentele puțin.
Nu plec nicăieri.
Mă cunoști, S.P.
Da.
Te cunosc.
Nu m-ai mințit niciodată.
Nu.
La fel de rapid ca întotdeauna, nu?
Nu ai ajunge până la ușă.
Ce am făcut?
L-ai prins, S.P.
Preluăm noi de aici.
Suntem de acord?
Este un glonț cu miez de plumb?
Da, domnule. Este...
Este un glonț cu miez de plumb.
Vă rog, nu faceți asta.
Nu faceți asta, vă rog.
Nu pot focaliza.
E prea aproape.
Perfect.
Jack!
Cine ești?
Spune-mi Verge.
Cum ai ajuns aici?
Ce vrei?
După cum văd lucrurile, tu m-ai chemat.
Am fost alături de tine o perioadă, doar că nu m-ai observat.
Deci, ai venit ca să mă oprești?
Nu am venit să te opresc din nimic.
Am doar o întrebare.
Care e întrebarea?
Nu era vorba să construiești o casă?
Nu trebuia să construiască Jack o casă?
Da.
Am...
Am încercat,
dar nu am ajuns departe.
Poliția!
Ieșiți afară cu mâinile la vedere.
Observ că va fi dificil să construiești acea casă, dar poate alta.
Gândește, Jack. Până la urmă ești inginer și pretinzi că ești arhitect.
Mi s-a spus că ai o teorie interesantă legată de material
despre care spui că are propria voință.
Găsește materialul, Jack
și lasă-l să-și facă treaba.
Casa ta este o căsuță frumoasă, Jack.
Perfect utilizabilă.
Vii, Jack?
Sunt aici...Jack.
Pot să te întreb ceva?
Nu promit că o să răspund.
Exact la asta mă refeream.
Ai voie să vorbești pe drum?
Mă gândeam că ar putea exista reguli.
Să mă exprim astfel,
foarte puțini merg până la capăt fără să rostească un cuvânt.
Oamenii sunt copleșiți de o nevoie bizară și bruscă
de a se destăinui în aceste călătorii.
Nu tot ce mi se spune poate fi considerat
de o elocventă ieșită din comun.
Continuă cu voioșie, doar să nu crezi că îmi vei spune ceva
ce nu am mai auzit până acum.
Auzi un bâzâit?
Da.
Nu cred că vrei să afli de unde provine.
Vreau să știu tot.
Mii de ani, oamenii au încercat să localizeze Iadul.
Printre alte metode, au căutat sunetul pe care îl generează.
Nu ar trebui să te concentrezi pe extragerea țipetelor și plânsetelor,
pentru ca plânsetele milioanelor de oameni împreună
se transformă în ce tocmai ai auzit.
Un bâzâit a cărui intensitate va crește cu cât ne vom apropia
de prezența suferinței.
Verge?
Sunt aici, Jack.
Nu mă simt prea bine, Verge.
Am un gust acru în gură.
Vrei să-ți arăt drumul către următorul bar de whisky?
Aceea este Câmpia Elizee.
Nu avem acees aici.
Atât de adânc este Iadul.
Nu aici trebuie să te aduc...
oricât de improbabil ar suna...
ci câteva cercuri mai sus.
Te-am adus aici ca un favor...
pentru că, în final, mi-ai dat un pic de furcă
cu povestea ta și am înțeles
că voiai să-l vezi pe tot.
Când termini cu privitul, ne vom întoarce.
Unde duce acea cale?
De partea cealaltă.
Duce sus, afară din Iad.
După cum poți observa, aici a fost un pod cândva,
dar asta se întâmpla înaintea erei mele.
Nu este posibil să te cațeri ?i sa ocole?ti?
Pe aici...
și să ajungi pe partea cealaltă?
Destul de mulți au încercat, dar trebuie să menționez...
că nu au reușit.
Nu ți-aș recomanda asta,
dar alegerea este în întregime a ta.
Îmi asum riscul.
La revedere, Jack.
La revedere, Verge.
Traducerea si adaptarea: Adrian Pu?ca?u